Відмінності між версіями «Вив’язати»
(→Сучасні словники) |
|||
Рядок 3: | Рядок 3: | ||
==Сучасні словники== | ==Сучасні словники== | ||
− | + | '''ВИВ'ЯЗУВАТИ''' 1, ую, уєш, недок., ВИВ'ЯЗАТИ, в'яжу, в'яжеш, док., перех., розм. | |
+ | |||
+ | 1. Розв'язуючи зав'язане, виймати звідти що-небудь. Деякі виймають гроші з чересів, другі вив'язують із хусток (Іван Франко, IX, 1952, 48); Вив'язавши з вузлика горнятко з кашею, кавалок сала й кусень хліба, Лукія збиралась полуднувати (Олександр Ільченко, Козацькому роду.., 1958, 177). | ||
+ | |||
+ | 2. Обгортаючи чимсь що-небудь, старанно або певним способом зв'язувати кінці. Стояв [Штепа] біля гардероба перед дзеркалом і спокійно вив'язував, вимучував на горлі свою тоненьку оцю краватку (Олесь Гончар, Людина.., 1960, 35); Пишно вив'язала Ганна голову, як та краля, червоною великою хусткою (Нечуй-Левицький, I, 1956, 84). | ||
+ | |||
+ | 3. Зв'язувати, в'язати все на якійсь ділянці (про скошений хліб і т. ін.). Ганна вдосвіта вив'язувала понад дорогою жито, що лишилось недов'язане після лобогрійки (Юрій Яновський, II, 1958, 316); Дасть пан десятину, а ти йому за одну ту десятину три десятини викоси й вив'яжи, і звези, і склади (Остап Вишня, I, 1956, 34). | ||
+ | |||
+ | 4. В'яжучи з ниток, виготовляти що-небудь. Кумові давно б слід вив'язати скатертину, ось дивіться — стіл голий (Панас Мирний, III, 1954, 159); А мати витягла я скрині білу хустину і, розгорнувши, хвалилася: — Оце сама вив'язала для неї (Анатолій Шиян, Гроза... 1956, 640). | ||
+ | |||
+ | Словник української мови: в 11 томах. — Том 1, 1970. — Стор. 369. | ||
+ | |||
==Ілюстрації== | ==Ілюстрації== | ||
{| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" |
Версія за 20:52, 3 листопада 2017
Ви́в’язати, -ся. См. Вив’язувати, -ся.
Зміст
Сучасні словники
ВИВ'ЯЗУВАТИ 1, ую, уєш, недок., ВИВ'ЯЗАТИ, в'яжу, в'яжеш, док., перех., розм.
1. Розв'язуючи зав'язане, виймати звідти що-небудь. Деякі виймають гроші з чересів, другі вив'язують із хусток (Іван Франко, IX, 1952, 48); Вив'язавши з вузлика горнятко з кашею, кавалок сала й кусень хліба, Лукія збиралась полуднувати (Олександр Ільченко, Козацькому роду.., 1958, 177).
2. Обгортаючи чимсь що-небудь, старанно або певним способом зв'язувати кінці. Стояв [Штепа] біля гардероба перед дзеркалом і спокійно вив'язував, вимучував на горлі свою тоненьку оцю краватку (Олесь Гончар, Людина.., 1960, 35); Пишно вив'язала Ганна голову, як та краля, червоною великою хусткою (Нечуй-Левицький, I, 1956, 84).
3. Зв'язувати, в'язати все на якійсь ділянці (про скошений хліб і т. ін.). Ганна вдосвіта вив'язувала понад дорогою жито, що лишилось недов'язане після лобогрійки (Юрій Яновський, II, 1958, 316); Дасть пан десятину, а ти йому за одну ту десятину три десятини викоси й вив'яжи, і звези, і склади (Остап Вишня, I, 1956, 34).
4. В'яжучи з ниток, виготовляти що-небудь. Кумові давно б слід вив'язати скатертину, ось дивіться — стіл голий (Панас Мирний, III, 1954, 159); А мати витягла я скрині білу хустину і, розгорнувши, хвалилася: — Оце сама вив'язала для неї (Анатолій Шиян, Гроза... 1956, 640).
Словник української мови: в 11 томах. — Том 1, 1970. — Стор. 369.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |